Text: Fox Mulder
Den 1 november 1959 hade New York 8,042,783 invånare.
Om man lägger dem på rad och räknar med en medellängd på 1,68m
skulle de sträcka sig från Times Square till utkanten av Karachi, Pakistan.
Jag vet det, för jag jobbar på försäkringsbolaget Förenade Liv.
Vi är ett av landets fem största företag.
Vårt huvudkontor har 31,259 anställda,
vilket är mer än hela befolkningen i Natchez, Mississippi.
Jag jobbar på 19:e våningen, allmänna försäkringar,
Premieberäkning, sektion W, bord 861.
Jag heter CC Baxter: CC för Calvin Clifford. Men alla kallar mig Bud.
Jag har jobbat här i 3 år och 10 månader, och lönen är $94.70 dollar i veckan.
Arbetstiderna är 8.50 - 17.20.
Man släpper ut oss i intervaller, så att 16 hissar kan ta hand om 31,259 anställda
utan att det blir för långa köer.
Jag själv arbetar ofta över ett par timmar,
särskilt när det är dåligt väder.
Jag är inte överdrivet ambitiös. Det är bara för att fördriva tiden
tills jag kan komma hem.
Jag har nämligen lite problem med min lägenhet.
Jag bor på västra 60:e, bara ett kvarter från Central Park.
Hyran är $85 i månaden. Den var $80 tills förra juli
när Mrs. Lieberman, hyresvärdinnan, satte in en begagnad luftkonditionering.
Det är en fin lägenhet. Inte märkvärdig, men hemtrevlig, en perfekt ungkarlslya.
Det enda problemet är att jag inte alltid kan komma hem när jag vill.
Sluta nu, Sylvia. Vi måste komma iväg härifrån.
Varför har du så bråttom? Jag vill ha en martini till.
Snälla Sylvia. Klockan är kvart i nio.
Du kan knappt vänta på att få hit mig, och sen är det fort, fort.
- Det får en att känna sig billig. - Älskling, det är inte det.
Men jag lovade killen att vara härifrån vid åtta.
- Vilken kille? Vems är lägenheten? - En nolla som jobbar på kontoret.
- God kväll, Mr. Baxter. - Mrs. Lieberman.
Ett sånt väder vi har. Det måste vara alla de där tokerierna på Cape Canaveral.
- Har ni låst er ute från lägenheten? - Nej, nej. Jag väntar bara på en vän.
- God natt, Mrs. Lieberman. - God natt, Mr. Baxter.
- Var bor du? - Det sa jag ju, hos mamma.
- Var bor hon? - På 179:e gatan, i Bronx.
- Jag åker med dig på tunnelbanan. - Så sjutton heller. Du betalar en taxi.
- Varför bor alla flickor i Bronx? - Tar du med andra hit?
Verkligen inte. Jag är lyckligt gift.
- God kväll, Mrs. Dreyfuss. - Är nånting på tok?
Nej. Jag tappade visst nyckeln. Ja, här är den.
Vilket liv det var hos er.
Ni kanske hade inbrott?
Ingen fara. Det finns inget där som nån skulle vilja stjäla. God natt.
Ursäkta vi stör, Buddy-boy, men damen glömde galoscherna.
Mr. Kirkeby, ni skulle ju vara härifrån klockan 8.
Jag vet, men det går inte alltid som man har tänkt.
Det gör inget på sommaren, men när det regnar...
- Jag har inte ätit middag än. - Jag förstår.
Åh!
Jag la ett gott ord för er inför Sheldrake på personal.
- Mr. Sheldrake? - Just det.
Vi talade om de anställda, befordrings- mässigt. Jag sa att ni var duktig.
De är alltid på jakt efter unga chefsämnen. Ni är på väg uppåt.
- Och på väg att få slut på sprit. - Mr. Eichelberger på inteckningar och lån-
- hade ett Halloween party. - Ställ dit vodka och vermouth till mig.
- Ni är redan skyldig mig två flaskor. - Jag betalar på fredag.
Och vad hände med de där goda ostkexen ni hade?
Ostkexen?
Skål.
- God kväll, Baxter. - Hallå, doktorn. Sjukbesök?
Ja. Nån idiot på Schrafft åt en smörgås - med tandpetare och allt.
- Jaha, god natt, doktorn. - Jo, Baxter.
Som ni häller i er sånt där, måste ni ha njurar av järn.
Det är inte jag. Men ibland har jag några vänner här på en drink.
Ni verkar vara en riktig karlakarl på flera sätt.
Från vad jag hör genom väggen är ni i farten varje kväll.
- Jag är ledsen om det stör. - Och vissa kvällar är det dubbelt upp.
- En liten krake som ni. - Ja, vi ses, doktorn.
Jag håller på med lite forskning på Columbia Medicinska Centrum.
- Skulle ni kunna göra oss en tjänst? - Jag?
När ni skriver ert testamente, och så som ni håller på borde ni det,
skulle ni då kunna donera er kropp till universitet?
Min kropp? Jag tror att ni skulle bli besvikna. God natt, doktorn.
Ni får nog ta det lite lugnare.
För guds skull...
Från världens mest omfattande samling filmklassiker har vi glädjen att presentera,
Greta Garbo, John Barrymore,
Joan Crawford, Wallace Beery och Lionel Barrymore-
- i "Grand Hotel".
Men först några ord från vår sponsor.
Om ni röker modernt, låt er inte luras av filterreklamen.
Och nu, "Grand Hotel",
med Greta Garbo, John Barrymore,
Joan Crawford, Wallace Beery och Lionel Barrymore.
Men först några ord från vår andresponsor.
Lider ni av glappande löständer?
- Hej. - Hejsan, Buddy-boy.
Jag står i en bar på 61:a gatan, och jag tänkte jag skulle ringa.
Det var snällt, men... vem är det?
Dobisch. Joe Dobisch, på administration.
- Jaha. Jag kände inte igen rösten. - Ingen fara, Buddy-boy.
Som jag sa, så står jag på en bar på 61:a gatan, och jag har nåt på gång.
Ursäkta, Mr. Dobisch. Jag vill gärna hjälpa till, men det är lite sent.
- Kan vi inte vänta till en annan gång? - Nej, Buddy-boy. Vilket tillfälle!
Hon ser ut som Marilyn Monroe.
Jag har redan gått och lagt mig. Jag har tagit sömnmedel, så jag måste säga nej.
Vi gör just månadens prestationskalkyler. Jag sätter upp dig bland de tio bästa.
Du vill väl inte förstöra dina chanser?
Nej. Men hur kan jag prestera bra på jobbet om jag inte får sova på natten?
Klockan är bara elva, och jag behöver den bara 45 minuter.
Jag börjar känna mig ensam. Vem pratar du med egentligen?
- Min mamma. - Åh, vad sött. Jättesött.
Åh!
En halvtimma räcker nog. Vad säger du, grabben, va?
Jag har slut med sprit, det finns inga rena glas...
- Det finns inga ostkex. Ingenting. - Det tar jag hand om.
Lägg bara nyckeln under mattan och gå ut.
Ja, Mr. Dobisch.
Som ni behagar, Mr. Dobisch.
Inget besvär alls, Mr. Dobisch. Varsågod.
Här hos Buddy-boy har vi alltid öppet.
"Ser ut som Marilyn Monroe"!
INTE FÖR HÖGT! GRANNARNA KLAGAR.
- Är det här? - Ja.
- Hur mycket? - 70 cent.
Kan du fiska fram pengarna?
Akta drinkarna!
- Ge honom en dollar. - Tack, damen.
Lägg tillbaka pengarna.
Duktig flicka.
- Är du säker på att det går bra? - Kan inte komma på nåt bättre.
Klampa in hos din mamma mitt i natten.
Bry dig inte om morsan. Gnatar hon, får hon sparken.
Ta fram nyckeln, är du snäll.
Inte där. Under mattan.
- Under mattan? - Ja. Skynda dig.
Öppna. Vi har inte hela natten på oss.
- Är det din mammas lägenhet? - Ja, det är det.
Mildred! Nu är han igång igen!
- God morgon, Mr. Kirkeby. - Hur står det till?
- Kör de hårt med er? - Ja, det gör de verkligen.
God morgon, Mr. Kessel, Miss Robinson, Mr. Williams, Miss Livingston.
God morgon, Mr. McKellway, Mrs. Schubert, Mr. Davis.
God morgon, Mr. Kirkeby. God morgon, Mr. Baxter.
- God morgon, Miss Kubelik. - Nu är det fullt. Kör.
Se upp för dörren. Nu kör vi.
- Vad har ni gjort med håret? - Jag tröttnade, så jag klippte mig.
- Det var dumt gjort, va? - Nej. Jag gillar det faktiskt.
- Vad förkyld ni är. - Ja. Kom inte för nära.
- Jag blir aldrig förkyld. - Inte?
Jag läste statistik på sjukanmälningar.
En genomsnittlig New York-bo har två och en halv förkylning per år.
- Nu får jag dåligt samvete. - Varför det?
Om jag inte har några förkylningar alls, måste nån stackare ha fem per år.
- Ja. Det är jag. - Ni skulle ha stannat hemma idag.
Jag skulle ha stannat hemma igår kväll.
19!
Se upp för steget.
- Och se upp med handen, Mr. Kirkeby! - Ursäkta?
En dag kommer jag att klämma er i dörrarna och...
20 nästa!
Den där Kubelik. Henne skulle man ha i en roddbåt till Kina.
- Hon är den bästa knapptryckaren här. - Jag är också en rätt bra tryckare.
- Men hon ger mig inte en chans. - Ni kanske har fel metod.
En massa killar här har prövat olika metoder. Utan framgång.
- Vad försöker hon bevisa? - Hon är väl bara en respektabel flicka.
Hör på honom. Lille Lorden.
Hallå. Mr. Dobisch? Det är Baxter på 19:e våningen.
Åh, Buddy-boy!
Jag skulle just ringa. Ber om ursäkt för vardagsrumsväggen.
Min vän hävdade att Picasso var en knöl, så hon gjorde den där väggmålningen.
Det är inte Picasso jag ringer om.
Det är nyckeln till min lägenhet. Ni skulle lägga den under dörrmattan.
Det gjorde jag. Jag minns tydligt att jag la den där.
Jo, jag hittade en nyckel. Men det var fel nyckel!
Var det? Inte konstigt att jag inte kom in på chefstoaletten i morse.
Och jag kom inte in i min lägenhet!
Klockan 4 på natten fick jag väcka hyresvärdinnan och dra en vals för henne.
Så synd. Jag skickar ner nyckeln med detsamma.
Och vad beträffar din befordran.
Jag skickar rapporten till Mr. Sheldrake på personal.
Du hör säkert från honom innan dagen är över.
Tack, Mr. Dobisch.
Från Mr. Dobisch.
Vänta.
Till Mr. Dobisch.
Vanderhof. Reklamavdelningen.
Ja, Baxter. Ett ögonblick bara.
Bra, Miss Finch. Skriv ut det vi gjort hittills.
Jo, jag har er inbokad för i kväll...
men jag tänkte använda den själv, så jag måste avboka er.
Men hon fyller år. Jag har redan beställt tårtan.
Men jag är sjuk. Jag är förkyld och har feber. Jag ska gå och lägga mig direkt.
Om du är förkyld, ska du basta. Sitt där hela natten. Svettas riktigt.
Då får man lunginflammation. Blir jag sjuk i det, får jag ligga en månad.
Okej. Du har rätt. Vi får flytta det till nästa onsdag.
- Det är enda kvällen jag kan. - Onsdag, onsdag, onsdag.
Jag har redan en preliminär bokning där.
Vi får se vad jag kan göra. Jag hör av mig igen.
- Mr. Eichelberger. - Ja, Baxter. Vad är det för problem?
Onsdag går inte? Det sätter en liten käpp i hjulet.
Torsdag? Nej, jag har helt fullt på torsdagen.
Vi får försöka lägga... mötet på fredag.
Fredag.
Få se vad jag kan göra. Jag hör av mig igen.
Premium-mässigt och betalnings-mässigt är vi på 18% plus, oktober- mässigt.
Hallå? Ja, Baxter. Vad är det?
Skulle ni möjligen kunna byta fredag till torsdag?
Ni skulle göra mig en stor tjänst.
Får jag kontrollera. Jag hör av mig.
Förenade Liv. Jag kopplar.
Sylvia, det är till dig.
Ja?
Åh, hej.
Ja, jag kom hem ordentligt igår kväll. Du är skyldig mig 45 cent.
Jo, Sylvia. Kunde vi byta fredag kväll till torsdag kväll?
Torsdag? Men då är det den där gangsterserien med Bob Stack!
Bob vem?
Jaha, men då kan vi väl titta på den i lägenheten. Så roligt.
Hallå, Baxter? Det går bra på torsdag.
Tack, Mr. Kirkeby.
Mr. Eichelberger, det går bra på fredag.
Mr. Vanderhof? Det går bra på onsdag.
Jaha. Det ska jag säga till honom.
Baxter, det var personalavdelningen. Mr. Sheldrakes sekreterare.
Hon har sökt dig i 20 minuter. Du skulle komma upp.
- Ska du bli befordrad? Eller få sparken? - Vi kanske ska slå vad?
- Jag har varit här dubbelt så länge... - Ska vi säga en dollar?
Visst!
- Upp? - Ursäkta mig.
27:e, tack. Kör försiktigt. Det är värdefull last. Personal-mässigt.
27.
Ni kanske inte inser det, men jag är bland de 10 bästa, prestations-mässigt,
och idag kan det hända nåt, befordrings-mässigt.
Ni börjar redan låta som Mr. Kirkeby.
- Varför inte, de knuffar mig ju uppåt. - Det är ni verkligen värd.
Ni är faktiskt den enda som tar av sig hatten i hissen.
Män blir så annorlunda i hissar.
Det är höjdskillnaden. Blodet rusar till huvudet på dem.
- Jag skulle kunna berätta saker... - Gärna.
Vi kunde äta lunch i cafeterian nån gång.
Eller nån kväll, efter jobbet?
- 27. - Åh.
- Jag hoppas allt går bra. - Det gör det nog.
Typiskt att de ringde just idag, när jag är förkyld.
- Hur ser jag ut? - Bra. Vänta.
Tack.
Jag la märke till det redan i lokalhissen, ni bar alltid en blomma.
Lycka till. Och torka er om näsan.
CC Baxter, premieberäkning. Mr. Sheldrake ringde.
Jag ringde. Det vill säga, jag försökte i 20 minuter.
- Ursäkta. - Gå in.
- Baxter? - Ja, sir.
Kom in, kom in.
Jag började undra hur ni såg ut, Baxter.
- Sitt ner. - Ja, Mr. Sheldrake.
Jag har hört mycket gott om er.
Mr. Dobisch säger ni är lojal, samarbetsvillig och rådig.
- Säger Mr. Dobisch det? - Mr. Kirkeby säger att ni arbetar över-
-utan att ta ut övertid. - Ni vet hur det är. Mycket jobb.
Mr. Vanderhof på reklam och Mr. Eichelberger på inteckningar och lån...
vill båda ha er överflyttad till sina avdelningar.
Mycket smickrande.
Nå, Baxter. Vad är det som gör er så populär?
- Jag vet inte. - Tänk efter.
- Kan jag få höra frågan en gång till? - Hör här, Baxter. Jag är inte dum.
Jag vet allt som försiggår här i byggnaden varje dag på året.
Gör ni?
1957 hade vi en anställd här som hette Fowler. Också mycket populär.
De visade sig att han drev en vadhållningsbyrå,
uppehöll växeln, och beräknade oddsen med våra datamaskiner.
Dagen för Kentucky Derby tog jag hit sedlighetsroteln, som gjorde razzia.
- Sedlighetsroteln? - Just det.
Vad har det med mig att göra? Jag driver ingen vadhållningsbyrå.
- Vad är det ni driver, då? - Hur sa?
En nyckel flyter runt från Kirkeby till Vanderhof till Eichelberger till Dobisch.
Det är en nyckel till en viss lägenhet.
- Vet ni vem det är som äger lägenheten? - Vem?
Den lojale, rådige, samarbetsvillige CC Baxter.
Tänker ni neka till det?
Nej. Jag tänker inte neka till det. Men jag kan förklara.
Det hoppas jag ni kan.
Jo...
för ett år sedan gick jag på kvällskurs och läste avancerad bokföring.
En av grabbarna på avdelningen - han bor i Jersey - skulle gå på en bankett i stan.
Han behövde nånstans att byta om, så jag lånade honom nyckeln.
Ryktet spred sig, och plötsligt skulle alla grabbarna på bankett.
Om man ger nyckeln till en, kan man inte säga nej till en annan.
Baxter, försäkringsbolag bygger på allmänhetens förtroende.
En anställd som uppför sig på ett olämpligt sätt...
Hur många medlemmar är det i den här lilla klubben?
Bara de här fyra. Av 31,259 anställda.
Så vi kan faktiskt vara stolta över vår personal... procent-mässigt.
Det är inte så man ska se det. Om fyra äpplen i en korg är ruttna...
- Om det här kommer ut... - Det gör det inte!
Tro mig. Aldrig mer. Jag ska aldrig låna ut min lägenhet igen.
- Var ligger lägenheten? - På västra 67:e gatan.
Ni anar inte vilket besvär jag haft med hyresvärdinnan och nyckeln.
Hur fungerar det med nyckeln?
Jag ger dem den på jobbet, och de lägger den under dörrmattan. Men aldrig mer.
- Ja, Miss Olsen? - Mrs. Sheldrake som ringer tillbaka.
Ja, älskling. Var var du?
Jaså, med Tommy till tandläkaren? Inga hål? Bra. Vänta ett tag, älskling.
- Vart går ni, Baxter? - Jag tänkte det var privat.
- Eftersom allt är uppklarat... - Jag är inte färdig med er än.
Jag kommer inte hem till middagen i kväll.
Filialchefen från Kansas City är i stan. Jag ska bjuda honom på teater.
"Music Man". Vad annars?
Nej, sitt inte uppe och vänta, älskling. Hej då.
Nå, Baxter. Har ni sett "Music Man"?
Inte än. Den ska vara suveränt bra.
Skulle ni vilja gå i kväll?
Ni och jag? Skulle inte ni gå med filialchefen från Kansas City?
Nej, jag har andra planer. Ni kan få båda biljetterna.
Det var väldigt snällt av er.
Men jag känner mig inte så bra. Jag är förkyld. Jag ska gå hem direkt nu.
Baxter, ni förstår mig inte. Jag sa att jag hade vissa planer.
Jag också. Jag ska ta fyra magnecyl och gå och lägga mig.
Så ni kan ge biljetterna till nån annan.
Baxter. Jag skänker inte bort biljetterna. Jag byter bort dem.
Byter? Mot vad då?
Det står också här att ni är alert, snabbtänkt och fantasifull.
Åh?
Åh...
Just det, Baxter. Det blir lite personalomflyttningar nästa månad.
Och vad mig anbelangar, anser jag att ni är ett chefsämne.
- Är jag? - Lägg ner nyckeln.
Och skriv ner adressen.
Den är på andra våningen. Det står inget namn på dörren. Bara lägenhet 2A.
- Förkylningen. - Ta det lugnt, Baxter.
Ja, tack, sir.
Ta det försiktigt med skivspelaren.
Jo, det där med spriten.
Jag beställde lite i morse. Jag vet inte när de levererar.
- Det här blir vår lilla hemlighet. - Naturligtvis.
- Ni vet hur folk pratar. - Ingen fara.
- Inte för att jag har nåt att dölja. - Nej! Och det är inte min sak.
Fyra äpplen, fem äpplen. Vad gör det för skillnad?
Procent-mässigt.
Varsågod, Baxter. Ha det så trevligt.
Detsamma, sir.
Jag trodde en man i hans ställning skulle bjuda mig på El Morocco, kanske 21.
I stället tar han med mig till en hamburgerbar och nån killes lägenhet.
- Hej då. - Hej då.
Miss Kubelik?
Jag har väntat på er. Jag kände nästan inte igen er.
Det är första gången jag ser er i civila kläder
- Hur gick det på 27:e våningen? - Mycket bra.
- Har ni sett "Music Man"? - Nej.
- Skulle ni vilja det? - Visst.
Vi kunde gå och äta nåt först och se den sen.
- Menar ni i kväll? - Ja.
Tyvärr kan jag inte det. Jag ska träffa nån.
- Ni menar... en väninna, liksom? - Nej. En man, liksom.
Jag vill inte vara indiskret. Grabbarna på kontoret undrade om ni...
Ni kan säga till dem att det händer.
Den här träffen, är det... bara en träff? Eller är det nåt allvarligt?
Det var allvarligt förut. Eller, jag menade allvar. Men inte han.
Så nu är det mer eller mindre slut.
- I så fall, skulle inte vi... - Tyvärr inte.
Jag lovade att vi skulle ta ett glas. Han har ringt hela veckan.
Jag förstår.
Ja, det var bara ett förslag. Jag vill inte kasta bort en teaterbiljett.
- Hur dags börjar föreställningen? - Halv nio.
Vi kunde kanske träffas på teatern.
Underbart. Det är Majestic på 44:e gatan.
Jag väntar på er i foajén.
Tänk, jag kände mig så sjuk i morse. Jag hade 38,3.
Och nu har jag blivit befordrad, och du och jag - 11:e raden i mitten.
Och ni sa att jag skulle ha stannat hemma.
- Hur är förkylningen? - Vilken förkylning?
Efter teatern kan vi gå nånstans i stan.
- Jag har blivit galen i att dansa. - Det ser jag.
Ett jättebra band spelar på El Chico, i Greenwich Village.
- Praktiskt taget runt hörnet från er. - Det låter bra.
- Hur vet ni var jag bor? - Jag vet till och med med vem.
Med er syster och svåger.
Jag vet när ni är född och var. Jag vet allt möjligt.
Hur kommer det sig?
För några månader sedan slog jag upp ert kort i försäkringspärmen.
Jag vet er längd och vikt och försäkringsnummer.
Ni har haft påssjukan och mässlingen och har tagit bort blindtarmen.
Säg ingenting om blindtarmen till grabbarna på kontoret.
Jag skulle inte vilja att de fick fel uppfattning om hur ni fick veta det. Adjö.
Halv nio!
- God kväll, Mr. Sheldrake. - Snälla Fran. Inte så högt.
Fortfarande rädd att nån ska se oss?
- Får jag ta kappan. - Nej, Jeff. Jag kan inte stanna så länge.
- Kan jag få en frusen daiquiri? - Den kommer.
- Jag ser att du har klippt dig. - Just det.
- Du vet jag tyckte det var bättre långt. - Jag vet.
Vill du ha en lock att ha i plånboken?
- God afton. Trevligt att se damen igen. - Tack.
Hur länge sen var det nu, Fran? En månad?
Sex veckor. Men vem räknar?
Jag har saknat dig.
Precis som förr.
Samma bås. Samma musik.
- Det har varit ett helvete. - Samma sås. Sötsur.
Du vet inte hur det känns att stå bredvid dig i hissen.
"God morgon, Miss Kubelik". "Adjö, Mr. Sheldrake".
Jag är fortfarande galen i dig, Fran.
Nu ska vi inte dra upp det där igen, Jeff. Jag har just börjat komma över det.
Jag tror dig inte.
Vi hade två underbara månader i somras.
Men det var allt. Det är inget konstigt.
Familjen åker på landet, och chefen har en liten historia med sekreteraren,
eller manikyristen, eller hissflickan.
När september kommer, är det roliga slut. Adjöss.
Ungarna är tillbaks i skolan, chefen tillbaks hos frun,
och flickan...
De här räkorna är inte lika goda som förut.
Jag har inte sagt adjö, Fran.
Ett tag försöker man inbilla sig att man går ut med en ogift man.
Sen en dag börjar han titta på klockan...
och fråga om han har några märken efter läppstift,
sen rusar han ut och tar kvart över sju-tåget till White Plains.
Så man gör sig en kopp pulverkaffe...
och sitter där för sig själv och tänker...
att det börjar verka så fult.
Hur tror du jag kände mig när jag satt på kvart över sju-tåget?
Varför ringer du till mig, Jeff? Vad vill du?
Jag vill ha dig tillbaka, Fran.
Ledsen, Mr. Sheldrake. Det är fullt. Det blir att ta nästa hiss.
Du ger mig inte en chans, Fran. Jag har nåt att tala om för dig.
- Varsågod. Säg det då. - Inte här. Vi går nån annanstans.
- Nej. Jag ska träffa nån halv nio. - Åh.
- Är det viktigt? - Inte särskilt, men jag ska gå dit.
- Vill ni beställa middag nu? - Nej. Ingen middag.
Två drinkar till, bara, tack.
EN AV VAR TIDS BÄSTA MUSIKALER
Fran, kommer du ihåg vår sista helg tillsammans?
Om! Den där läckande båten du hyrde, och så jag i svart negligé och flytväst.
Kommer du ihåg vad vi pratade om?
- Vi pratade om en massa saker. - Jag menade om att jag skulle skiljas.
Vi pratade inte om det, Jeff, det var du.
Du trodde inte på mig, eller hur?
De har gett ut en LP på det temat nu. "Musik att hålla henne kvar med".
"Min fru förstår mig inte. Du är det bästa som hänt mig".
- Det räcker, Fran. - "Lita på mig, baby. Vi ska klara det".
- Du är inte rolig. - Jag försökte inte vara rolig.
- Fran, lyssna på mig en liten stund bara. - Ja. Förlåt mig.
Jag var hos advokaten i morse. Jag ville ha hans råd.
- Råd om vad då? - Vad tror du?
Nu ska vi ha en sak klar för oss, Jeff. Jag har aldrig bett dig lämna din fru.
Naturligtvis inte. Det hade inte med dig att göra.
Är du säker på att det är det du vill?
Ja, det är jag... bara du säger att du fortfarande älskar mig.
Det vet du att jag gör.
Fran.
Jeff, älskling...
Det är så mycket folk här. Vi går
Taxi!
- Jag skulle träffa nån, kommer du ihåg? - Men jag älskar dig, kommer du ihåg?
Vart ska vi?
- Inte tillbaka till båten som läckte. - Det lovar jag.
51 västra 67:e.
Grattis.
2:E ADMINISTRATIONSASSISTENT
Ursäkta! CC Baxter - det är jag.
Tack.
Hej, Buddy-boy. Grattis och allt det där.
- Hej, grabbar. - Du lyckades, precis som vi sa.
Vilket kontor! Namn på dörren, matta på golvet.
Lagarbete, det är det som gäller i den här organisationen. En för alla, alla för en.
- Förstår du mig? - Jag har en vag idé.
Baxter, vi är lite besvikna på dig, tacksamhets-mässigt.
- Jag är väldigt tacksam. - Varför stänger du oss ute, då?
Jo, det har varit lite svårt på sistone, med min förkylning och det.
Vi passade bollen till dig, och nu vägrar du spela.
Det är ju i alla fall min lägenhet, inte en allmän idrottsplan.
Så du har skaffat dig en flicka. Det har vi ingenting emot, men varenda kväll!
Hur egoistisk kan man bli?
Förra veckan fick jag ta min brorsons bil och bjuda Sylvia på drive in-bio.
Jag är för gammal för sånt... jag menar i en Volkswagen.
Det var tråkigt att höra. Det var verkligen tråkigt.
- Tråkigare kommer det att bli. - Hotar ni mig?
Hör här, Baxter. Vi hjälpte dig, och vi kan stjälpa dig.
- God morgon, Mr. Sheldrake. - God morgon, mina herrar.
- Baxter, tycker ni om ert nya kontor? - Ja, sir, mycket. Tack så mycket.
Tacka inte mig. Era vänner här rekommenderade er.
- Vi ville bara önska honom lycka till. - Vi vet du inte gör oss besvikna.
Vi ses, grabbar. Kom in när ni vill. Dörren är alltid öppen... till kontoret.
Det där hanterade ni bra, Baxter.
- Hur känns det att vara chef? - Utmärkt.
- Jag ska försöka motsvara förtroendet. - Det är jag säker på.
Beträffande lägenheten. Nu när ni har fått löneförhöjning, kan vi väl ha två nycklar?
- Jag antar det. - Du vet sekreteraren, Miss Olsen?
- Ja. Är det hon som? - Å, nej.
Jag menade bara att hon är nyfiken, och att skicka nyckeln fram och tillbaka...
- Varför ta risker? - Man måste vara försiktig.
Jag har nåt som tillhör er.
- Mig? - Snarare den unga damen, vem det nu är.
- Jag hittade den när jag kom hem i natt. - Tack.
Spegeln är sönder. Den var sönder när jag hittade den.
- Ja. Hon kastade den på mig. - Ursäkta?
Ni vet hur det är. De krånglar alltid.
Ja, jag vet hur det är.
Man går ut med en flicka några gånger, och så tror dom man ska skilja sig.
- Det är väl inte renhårigt? - Nej. Det är inte renhårigt.
- Särskilt inte mot frun. - Nehej.
Vet ni, Baxter, jag avundas er. Ungkarl, hur många kvinnor du vill, inget krångel.
Det är precis så det är.
- Boka mig för på torsdag igen. - Okej.
Och jag skaffar en nyckel till.
- God jul. Jag kopplar. - God jul. Förenade Liv.
God jul. Jag ringer upp.
Jaså? Jaså?
Var?
Det är klart!
Kan nån vakta min linje. Det är party på 19:e våningen!
Så jag sa "Aldrig mer. Antingen skaffar du dig en större bil eller en mindre flicka".
Miss Kubelik? Miss...
- God jul. - Tack.
- Jag trodde ni undvek mig. - Hur kunde ni tro det?
På sex veckor har ni åkt i min hiss bara en gång, och ni behöll hatten på.
Jag blev faktiskt ganska sårad den där kvällen när ni inte kom.
Det förstår jag. Det var oförlåtligt.
- Jag förlåter er. - Det är fel.
Ni kunde inte hjälpa det. Man kan inte bara lämna en man...
för att man har träff med en annan.
- Ni gjorde rätt. - Var inte för säker på det.
Bara för att jag har uniform, behöver jag inte vara scout.
En andre administrationsassistent måste vara bra på att bedöma karaktärer.
Och vad jag kan bedöma, är ni toppen.
Jag menar anständighets-mässigt och... på andra sätt-mässigt.
Skål.
- En till. - Jag borde inte dricka när jag kör.
Rätt. I kraft av mina nya befogenheter förklarar jag denna hiss ur funktion.
Ska vi sälla oss till urbefolkningen?
- De verkar ju vänligt inställda. - Det kan man inte vara säker på.
Det kan bli människooffer. Tjänstemän kastas in i datamaskiner...
och blir perforerade som hålkort.
- Hur många glas har ni druckit? - Tre!
- Jag trodde det. - Vänta. Jag hör rinnande vatten.
- Jag kommer strax! - Jag väntar här.
Hej!
Hur mår filialchefen från Kansas City?
- Ursäkta? - Miss Olsen.
Mr. Sheldrake's sekreterare.
Så ni behöver inte spela oskyldig inför mig.
Han sa alltid till sin fru att jag var filialchefen från Seattle...
för fyra år sedan när vi hade lite ring-a-ding.
- Jag vet inte vad ni pratar om. - Före mig var det Miss Rossi på kassan.
Och efter mig var det Miss Koch på invaliditeten.
Och precis före er var det en Miss...
Vad hette hon nu igen? På 25:e våningen.
- Ursäkta mig. - För vad? Ni har inte gjort nåt.
Det är typiskt honom. Vilken försäljare!
Alltid sista båset i kinesrestaurangen...
och alltid samma visa om att skilja sig.
Och så slutar det alltid med att det blir foo-yong-pannkaka av alltihop.
Miss Kubelik!
Tack, Miss Olsen.
Alltid glad att vara till hjälp för våra flickor i uniform.
Hur är det? Är nånting på tok?
Ingenting. Det är bara för mycket folk här.
Kan vi inte gå in på mitt kontor? Det är nåt jag vill fråga er om.
Jag har eget kontor nu. Jag är den näst yngste chefen i företaget.
Den yngste är styrelseordförandens sonson.
Ursäkta.
Miss Kubelik, jag skulle vilja ha er ärliga uppfattning.
Den här suttit under skrivbordet en vecka. Kostade 15 dollar.
Jag har inte vågat börja ha den på mig.
De sa att det var yngre chefsmodellen. Vad tycker ni?
Nu har jag väl gjort nåt dumt?
- Den är snygg. - Är den det?
Ni skulle inte skämmas att ses med nån i den här hatten, då?
- Naturligtvis inte. - Kanske jag skulle ha den lite på sidan.
- Är det här bättre? - Mycket bättre.
Eftersom ni inte skulle skämmas att ses med mig,
skulle vi tre kunna gå ut i kväll - ni, jag och rundkullen?
Vi kan promenera längs Femte Avenyn och inviga den.
- Det passar inte så bra idag. - Jag förstår. Jul och familjen.
Jag måste till min hiss, så jag inte får sparken.
Ingen fara. Jag har lite känningar på personalavdelningen.
Känner ni Mr. Sheldrake?
- Hur så? - Han och jag är jättebundis.
Han skickade julkort. Titta!
GOD JUL FRÅN FAMILJEN SHELDRAKE
Det var en fin bild.
Jag kan prata med Mr. Sheldrake. Få er befordrad.
- Kanske till hissföreståndare? - Det är många som är före mig.
Inga problem. Vi kanske kan diskutera det över julen?
Jag skulle kunna ringa till er, och vi kunde träffas. Sitter den rätt nu?
Jag tror det. Här.
Den är inte för mycket på svaj? Företaget är konservativt.
Jag vill inte att folk ska ta mig för en showartist.
Vad är det för fel?
- Spegeln. Den är sönder. - Ja, jag vet.
Jag tycker om den sådan. Då ser jag ut som jag känner mig.
Din telefon.
Ja?
Ett ögonblick.
- Ursäkta, men det är personligt. - God jul.
Ja, Mr. Sheldrake.
Nej, jag har inte glömt. Granen är klädd och drinkarna är i kylen.
Tack detsamma.
Hallå! Vart ska du, då, Buddy-boy?
Partyt har just börjat.
Hör här, grabben. Var bussig. Går det bra i morgon eftermiddag?
Jag kan inte komma med drive in-bio igen. Det finns ingen värme i bilen. Vid 4?
Charlie! Får jag lite whisky, fort! Min släde är felparkerad!
Om du bjuder på en drink, bjuder jag på musik.
Rom Collins.
Eh...
Rom Collins och... en sån här liten rackare till.
Tycker du om Castro?
Jag menar, vad tycker du om Castro?
- Vad är Castro? - Du vet. Den där höjdaren på Kuba.
- Han med lurviga skägget. - Vad menar du?
För jag tycker att han är en stor drummel.
För två veckor sen skrev jag till honom. Han svarade inte ens.
Jaså?
Jag ville bara att han skulle släppa ut Mickey över julen.
- Vem är Mickey? - Min man.
Han är i Havanna, i fängelse.
- Är han inblandad i revolutionen? - Det skulle Mickey aldrig vara.
Han är jockey. Han åkte fast för att ha dopat en häst.
Ja, man kan ju inte ha tur jämt.
Midnatt råder, tyst det är i huset...
tyst i huset...
Alldeles tyst. Ingenting på gång.
Tråkiga stan.
- Är du gift? - Nej.
- Har du familj? - Nej.
En sån här kväll är det nästan spöklikt att komma hem till en tom lägenhet.
Jag sa att jag inte hade familj. Inte att jag hade en tom lägenhet.
Se så, Fran. Var inte så där.
Tänker du bara sitta där och tjuta?
Vill du inte prata med mig? Vill du inte säga vad som är fel?
Jag vet att du tycker jag slingrar mig, men... när man har varit gift i 12 år,
sitter man inte bara vid frukosten och säger "Skicka sockret. Jag vill skiljas".
Det är inte så lätt.
Och det är fel tid. Ungarna hemma från skolan och svärföräldrarna på besök.
Jag kan inte ta upp det nu.
Det här är inte likt dig, Fran. Du brukar ju vara så rolig att vara med.
Det är typiskt mig, det. Den glada idioten. Miljoner skratt.
Så är det mycket bättre. Nu pratar du i alla fall med mig.
Det hände nåt så konstigt på firmafesten idag.
Jag stötte på din sekreterare, Miss Olsen.
Du vet. Ring-a-ding?
Jag skrattade så jag höll på att dö.
Är det det du tänker på, Fran? Miss Olsen? Det är historia nu.
Jaha, men jag har aldrig varit så bra på historia.
Få se nu. Det var Miss Olsen, och sen var det Miss Rossi.
Nej, hon var före. Miss Koch kom efter Miss Olsen.
- Men Fran... - Och tänk dig bara.
Just nu finns en lycklig flicka i byggnaden som har turen efter mig.
Okej. Okej, Fran. Jag antar att jag har förtjänat det.
Men varför springer en gift karl runt med massor av flickor?
För att han är olycklig hemma. För att han är ensam. Så är det.
Men det var före din tid, Fran. Jag har slutat springa.
Hur kunde jag vara så dum? Man skulle tro att jag hade lärt mig nu.
När man är kär i en gift man, borde man inte ha mascara.
Det är julafton, Fran. Nu ska vi inte bråka.
- God jul. - Vad är det?
Vår vän från kinesrestaurangen.
- Tack, Fran. Bäst att låta den vara här. - Ja, det är nog bäst.
Jag har en present till dig.
Jag visste inte vad jag skulle köpa. Dessutom är det lite svårt för mig, så...
Här får du 100 dollar. Köp nånting själv.
De har fina krokodilväskor på Bergdorf's.
Jag visste inte att klockan var så mycket. Kvart i sju. Jag får inte missa tåget.
Om vi inte hade slösat bort tiden... Jag måste hem och klä granen.
Okej. Jag tänkte bara, att bara du har betalat, så...
Så får du aldrig tänka, Fran.
- Du får inte känna dig billig. - 100 dollar? Det kallar jag inte billigt.
Och du betalar säkert nån för lägenheten.
Sluta, Fran.
Du missar tåget, Jeff.
Kommer du med?
Nej, spring, du. Jag måste snygga till ansiktet.
Glöm inte att släcka. Vi ses på måndag.
Visst. Måndag... och torsdag...
och så måndag igen och torsdag igen.
Det kommer inte alltid att vara så här, Fran.
Jag älskar dig.
Försiktigt. Läppstift.
God jul.
- Drick ur, tomten. Stängningsdags. - Men det är tidigt, Charlie.
- Vet du inte vilken dag det är? - Jo, jag vet, Charlie. Jag vet.
Jag är i uniform.
Men sluta nu. Gå hem.
U-T. Ut!
Vart ska vi gå? Till mig eller till dig?
Vi kan gå till mig. Det gör ju alla andra.
Stackars Mickey. Alldeles ensam i fängelset i Havanna...
Vill du se kort på honom?
Inte särskilt.
Han är så gullig. Han är 1,54 och väger 45 kilo.
Som en liten chihuahua.
- Får jag fråga nånting personligt? - Nej.
Har du en flickvän?
Hon är visserligen flicka men inte min vän.
- Fortfarande kär i henne, va? - Du känner mig tydligen inte så bra.
- Jag känner dig inte alls. - Tillåt mig.
CC Baxter. Underdirektör, med betyg från kärleksskolan.
Jag heter Mrs. MacDougall. Kalla mig Margie.
Den här vägen, Mrs. MacDougall.
Titta! Vad hemtrevligt!
Mrs. MacDougall, jag bör nog varna er,
för ni är nu ensam med en känd sexdåre.
- Är det sant? - Fråga vem som helst.
När det är dags för mig att dö... och det kan hända när som helst...
donerar jag min kropp till Columbia Medicinska Centrum.
Herregud! Man får gåshud bara man tänker på det.
Men de har inte fått mig än, baby. Hämta lite is från köket.
Nu ska vi inte slösa bort tid förspels-mässigt
Jag är med på noterna, älskling.
Se så, Miss Kubelik. Upp och stå.
Kom nu. Dags att checka ut.
Hotellet skulle uppskatta om ni försvann härifrån nu.
Jag tyckte om er. Tyckte om er mycket. Nu är det slut mellan oss, så försvinn.
U-T, ut!
Se så, vakna nu.
Herregud.
Miss Kubelik?
Jag bröt nageln när jag försökte få ut islådan.
Du borde köpa ett nytt kylskåp.
Jag menade inte nu meddetsamma!
Dr. Dreyfuss.
Doktorn!
En flicka i min lägenhet har tagit sömntabletter. Jag kan inte väcka henne.
- Jag ska hämta väskan. - Skynda er!
Här, älskling. Varför springer du omkring?
Du tröttar ut dig.
- Ta det lugnt, raring. - God natt.
- God natt? - Partyt är slut.
Va? Gjorde jag nåt fel?
Det är en nödsituation. Vi får träffas nån annan gång.
Inte den här. Där inne, doktorn.
- Vad är det som händer här egentligen? - Vill du bara vara snäll och gå ut?
Mina skor!
Vilken älskare du är, då! Vilken sexdåre!
Här. Leta reda på en telefon. ring din man i Havanna.
Det ska jag! När han får höra hur du har behandlat mig, slår han in skallen på dig!
Ditt kräk!
Klarar hon sig, doktorn?
- Hur många tabletter fanns i flaskan? - Den var halvfull Omkring ett dussin.
- Måste ni ta henne till sjukhus? - Hjälp mig, är ni snäll.
- In i badrummet. - Vad tänker ni göra?
Få ut det där ur magen på henne, om det inte är för sent.
Det är bäst att ni sätter på kaffet och ber till Gud.
Ta med min väska.
Rulla upp högra ärmen.
Håll i här.
Fina vener.
Vill ni tala om vad som hände?
Jag vet inte. Jag menar, jag var inte ens här.
Doktorn förstår, vi hade... ett litet gräl tidigare.
Det var inget allvarligt. Det var bara kärleksgnabb.
Så ni gick direkt ut och raggade upp nån annan.
- Nånting i den stilen. - Baxter, ni är en riktig Don Juan.
Ja, det är ni.
Om ni hade kommit hem en halvtimme senare, skulle ni ha fått en riktig julklapp.
Hämta kaffet.
Vi måste släppa in lite luft. Öppna fönstren.
Vad heter hon?
Miss Kubelik. Fran.
Fran, jag är läkare. Jag är här för att du tog för många sömntabletter.
Förstår du vad jag säger?
Fran, jag heter Dr. Dreyfuss. Jag är här för att hjälpa dig.
Du tog en massa sömntabletter. Kommer du ihåg det?
- Sömntabletter. - Just det, Fran. Och jag är läkare.
- Läkare? - Dr. Dreyfuss.
Dreyfuss.
Hämta mer kaffe.
Tala om för mig igen. Vad heter jag?
Dr... Dreyfuss.
Och vad är det som har hänt dig?
Jag...
Jag tog sömntabletter.
Vet du var du är?
- Nej. - Jo, det gör du. Koncentrera dig nu!
Jag vet inte.
Vet du vem det är?
Titta på honom.
Mr. Baxter. 19:e våningen.
Goddag, Miss Kubelik.
Mr? Miss? Vilken artighet.
Vi arbetar i samma byggnad. Vi försöker hålla det hemligt.
Vad gör ni här?
Kommer ni inte ihåg att vi var på samma fest?
Jo visst ja. Firmafesten.
- Miss Olsen. - Just det.
Jag sa ju att vi hade grälat. Det var om det.
Miss Olsen. Flickan som var här tidigare.
Jag förstår inte.
Huvudsaken är att jag hann hit och att ni blir bra igen. Eller hur, doktorn?
Jag är så trött.
Se så. Drick det här.
Snälla doktorn... kan jag inte få sova.
Nej, det får du inte! Fran, öppna ögonen!
Vi måste få henne att gå.
Vi måste hålla henne vaken i några timmar. Kom nu, Fran, gå!
Ett, två, tre, fyra!
Vänster, höger, vänster, höger,
vänster, höger och vänd!
Och... ett, två, tre, fyra!
Så där ja! Ett, två, tre, fyra!
Gå, Fran! Ett, två, tre, fyra!
Ett, två... Och vänd.
Och... vänster, höger, vänster, höger.
Hon kommer att sova till och från det närmaste dygnet.
Naturligtvis har hon en förskräcklig baksmälla när hon vaknar.
Bara hon blir bra igen.
Sådana här fall sliter mer på läkaren än på patienten. Jag borde ta milersättning.
- Finns det nåt kaffe kvar? - Ja, visst.
Hur stavar man hennes efternamn?
Kubelik. Med K på båda ställena.
Vad har hon för adress?
Var bor hon?
Varför vill ni veta det?
- Ni behöver väl inte skriva rapport? - Så är bestämmelserna.
Men det var en olyckshändelse. Hon hade druckit och visste inte vad hon gjorde.
Det fanns inget självmordsbrev eller så.
- Jag tänker inte på mig själv. - Inte?
Hon har familj, och så är det de på kontoret.
Kan ni inte glömma att ni är läkare och säga att ni är här som granne?
Som läkare kan jag inte bevisa att det inte var en olycka.
Men som granne skulle jag vilja sparka er runt kvarteret.
- Får jag ta resten? - Varsågod.
Jag vet inte vad ni gjorde med den där flickan,
men det är inte konstigt det hände, så som ni går på.
Lev nu, betala senare. Diners Club!
Varför blir ni aldrig vuxen, Baxter? Bli en Mensch.
- Vet ni vad det betyder? - Inte riktigt.
En Mensch! En människa!
Det gick bra den här gången. Ni hade tur.
Men ni är inte över bäcken än, för de flesta försöker igen.
Ni vet var jag finns om ni behöver mig.
Mr. Baxter! Öppna.
Åh.
- Mrs. Lieberman. - Vem trodde ni det var? Tomtemor?
Vad var det som försiggick här igår kväll?
- Igår kväll? - Allt det där marscherande!
- Var det armén som hade exercis? - Jag ska aldrig bjuda dem igen.
Så blir det när man hyr ut till ungkarlar. Jag fick inte en blund i ögonen.
- Och ni väckte säkert Dr. Dreyfuss. - Ingen fara. Han var på sjukbesök
Jag varnar er, Mr. Baxter. Det här är ett respektabelt hus, ingen nattklubb.
Kom, Oscar.
Kan ni koppla mig till White Plains, New York. Mr. J.D Sheldrake.
Personligt, tack.
Fem, fyra, tre, två, ett...
Och så iväg!
Jag tar det.
Pappa, kan vi inte sätta in en fluga i noskonen?
- Se om den kommer tillbaka levande. - Det är ju en idé.
Vi kanske kan sätta in två flugor och se om de fortplantar sig i rymden..
- Om de vad då? - Fortplantar sig. Du vet. Förökar sig.
Flugbebisar?
- Det är till dig, pappa. - Tack, Jeff.
En Mr. Baxter. Personligt.
Kom. Hjälp mig fånga några flugor.
- Hallå? Vad vill ni, Baxter? - Det har hänt nåt.
Jag tycker ni borde komma hit till lägenheten så snart ni kan.
- Vad gäller det? - Det vill jag inte säga i telefon.
Men en viss person... Ni vet vem. Jag hittade henne här i går kväll.
- Hon hade tagit en överdos av sömnpiller. - Va?
- Vad är det, Jeff? Vem är i telefon? - En av våra anställda har råkat illa ut..
Jag förstår inte varför de ringer mig om sånt här på juldagen.
Ja, Baxter.
Hur allvarligt är det?
Det hängde på ett hår ett tag, men hon håller på och repar sig nu.
Jag tänkte att ni kanske ville vara här när hon vaknar.
Det är omöjligt. Ni får ta hand om det här själv, Baxter.
- Jag räknar faktiskt med er. - Ja, sir. Jag förstår.
Hon har ett brev här. Ska jag öppna det och läsa upp det?
Ja, det var bara ett förslag.
Nej, ingen fara. Jag håller er utanför, så det inte blir nåt besvär,
polis-mässigt eller press-mässigt.
Doktorn är en vän till mig, så vi hade tur i det avseendet.
Han tror faktiskt att det är min flicka.
Nej, han antog det bara.
Häromkring är jag känd som en riktig Don Juan.
Vi är naturligtvis inte över bäcken än. Ibland försöker de igen.
Ja, jag ska göra mitt bästa. Det tar väl henne några dagar att bli bra,
och jag har haft lite problem med hyresvärdinnan.
Ja, Mr. Sheldrake. Jag håller henne här i lägenheten så länge jag kan.
Har ni ingenting att hälsa henne?
Ja, jag ska försöka komma på nånting.
Ja visst. Adjö, Mr. Sheldrake.
Förlåt.
- Förlåt, Mr. Baxter. - Vad har ni uppe att göra?
Jag visste inte. Jag hade ingen aning om att det var er lägenhet.
Här. Får jag hjälpa till.
Jag skäms så.
Varför lät ni mig inte bara dö?
Vad är det för prat? Ni blev lite upprörd, men det är bra nu.
Åh!
Åh, mitt huvud! Det känns som ett stort tuggummi.
- Hur mycket är klockan? - Två.
Åh, min klänning. Jag måste åka hem.
Ni kan inte gå nånstans utom till sängs.
- Ni vill inte ha mig här. - Jovisst. Jag...
Det är alltid trevligt att ha sällskap på julen.
- Jag är starkare än er. - Jag ska bara borsta tänderna.
Naturligtvis. Jag tror jag kan hitta en ny tandborste nånstans. Här.
Ta den här.
- Lite frukost? - Nej. Jag vill inte ha nånting.
Jag gör lite kaffe.
Vi har helt slut på kaffe. Ni drack ganska mycket igår.
Strax tillbaka.
Mrs. Dreyfuss, får jag låna lite kaffe?
- Och en apelsin och några ägg? - Ägg ber han mig om! Apelsiner!
Ni skulle ha ett riktigt kok stryk! För mig har doktorn inga hemligheter.
Stackars flicka. Hur kunde ni göra nåt sånt?
Jag har inte gjort nånting. Säkert. Det är bara...
Man går ut med en flicka ett tag, och hon tror det är allvar, äktenskaps-mässigt.
Buffel! För er skulle jag inte lytta ett finger!
Men för henne ska jag göra lite att äta.
Vem är det ni ska ringa till?
Min syster, för att berätta vad som hänt.
Vänta, så vi får prata om det först. Vad tänker ni säga till henne?
- Det har jag inte tänkt ut så noga. - Ja, då måste ni göra det.
Tänk om hon frågar varför ni inte kom hem igår kväll.
Jag säger jag sov över hos en väninna.
- Vem? - En arbetskamrat.
- Och var är du nu? - I hans lägenhet.
- I hans lägenhet? - I hennes lägenhet.
- Vad heter kamraten? - Baxter.
- Och hennes förnamn? - Miss.
- När kommer du hem? - Så snart jag kan gå.
- Har du ont i benen? - Nej, i magen.
- I magen? - De fick magpumpa mig!
Ni ska inte ringa till nån. Inte förrän tuggummit lossnat från huvudet.
De måste vara oroliga för mig. De kanske ringer till polisen.
Vi måste vara försiktiga. Vi vill inte dra in någon.
Mr. Sheldrake är ju gift.
Tack för att ni påminde mig.
Jag menade inte så.
Jag pratade just med honom i telefon. Han är mycket orolig för er.
Han bryr sig inte ett dugg om mig.
- Det är inte sant. Han sa till mig... - Han ljuger.
Men det är inte det värsta.
Det värsta är att jag älskar honom ändå.
Det är säkert Mrs. Dreyfuss.
Kommer ni ihåg doktorn från igår kväll? Det är hans fru.
Var har vi offret?
Max, kniven!
- Nå, damen, hur känner vi oss idag? - Jag vet inte. Lite yr.
Det bästa mot yrsel är nudelsoppa med vitt kycklingkött och ett glas te.
- Nej, tack. Jag är inte hungrig. - Ät nu. Hoppas det smakar.
Ni har väl möjligen inte nån servett?
- Jag har pappersnäsdukar. - Beatnik.
I mitt kök, i tredje lådan under finsilvret ligger det servetter.
Ja, Mrs. Dreyfuss
Vad väntar ni på? Reklamen?
- Jag kan inte äta. - Ni måste äta.
Och ni måste bli frisk, och ni måste glömma honom.
Så trevlig han verkade när han var nyinflyttad.
Ren och snygg, en riktig svärmorsdröm.
Och så visar han sig vara kung Farouk, med allt drickande och allt cha- cha- cha.
Och inte några servetter.
En flicka som ni vill väl inte sitta resten av livet och gråta i nudelsoppan?
Vem behöver det? Lyssna på mig nu.
Ni ska skaffa er en trevlig, pålitlig man, kanske änkling,
och gifta er, i stället för att knapra i er sömntabletter.
Varför? För vem? För nån som bara vill roa sig?
Shh.
Här kommer en servett. Om vi bara hade en flaska champagne att linda den runt.
- Vad var det jag sa? - Mrs. Dreyfuss, ni behöver inte stanna.
- Jag kan diska. - Och krossa allt. Jag kommer tillbaka
Om han bråkar med er, kan ni skrika.
- Hon verkar inte tycka om er. - Det bryr jag mig inte om.
Jag är faktiskt nästan smickrad.
Att nån kan tro att en flicka som ni kan göra nåt sånt för nån som mig.
Hittade ni nånting här? Ett kuvert?
Ja. Jag har det här.
Tror ni inte att vi borde förstöra det, så det inte hamnar i fel händer?
Öppna det.
Det är inget i, förutom en hundradollarsedel.
Just det. Kan ni se till att Mr. Sheldrake får det?
Javisst.
Ta bort det här, är ni snäll.
Vill ni att jag ska flytta in TV:n?
- Spelar ni gin rummy? - Jag är inget bra på det.
- Det är jag. Jag hämtar korten. - Ni behöver inte roa mig.
Det finns ingenting jag tycker bättre om. Gemenskap.
Gissa vad jag gjorde förra julen. Åt middag vid en automat, gick på zoo,
och gick hem och städade upp efter Mr Eichelberger.
Han hade ett litet äggtoddyparty här.
Så jag har det mycket bättre i år.
Tre spel. Dubbel poäng för spader?
Den som får högst delar.
Sex? Åtta.
Jag tror jag lägger av med det.
Med vad då?
Varför måste folk älska folk egentligen?
Jag förstår vad du menar.
Dam.
- Jag vill inte ha det. - Ta ett kort.
Vad säger man när nån råkar ut för bilolyckor hela tiden?
- Hög försäkringsklass? - Så är det med mig och karlar.
Jag hade otur redan från början. Min första kyss var på en kyrkogård.
En kyrkogård?
Jag var 15. Vi brukade gå dit och röka.
Han hette George och lämnade mig för en tamburmajorflicka.
Gin.
Det blir 10, 20... 36. Och 25, det blir 61 och två rutor.
Jag har en underlig förmåga att bli kär...
i fel kille på fel plats vid fel tillfälle.
Nå, hur många har det varit?
Tre.
Den senaste var direktören på ett finansinstitut hemma i Pittsburgh.
De hittade brister i hans bokföring.
Han bad mig vänta. Han kommer ut 1965.
Kupera.
Jag åkte till New York och flyttade till min syster och hennes man som kör taxi.
De skickade mig på sekreterarkurs, och så sökte jag jobb på Förenade Liv.
Men jag klarade inte skrivprovet.
- För långsam? - Nej. Jag skriver fort som bara den.
Men jag kan inte stava.
Så de gav mig vita vantar och ställde mig i en hiss.
Och det var så jag träffade Jeff.
Herregud, vad jag ställer till det.
Vad ska jag göra nu?
Vinn ett spel. Ni ligger väldigt illa till.
Tog han det hårt när ni talade om det för honom?
Mr. Sheldrake? Ja, väldigt.
Kanske han älskar mig, fast han inte törs säga det till sin fru.
Så är det helt säkert.
- Tror ni verkligen det? - Absolut.
Kan ni räcka mig blocket och en penna?
- Varför det? - Jag ska skriva till Mrs. Sheldrake.
- Vad då? - Som en kvinna till en annan
- Jag är säker på att hon förstår. - Jag tror inte det är nån bra idé.
- Varför inte det? - Först och främst för stavningens skull.
För det andra, skulle ni tycka väldigt illa om er själv efteråt.
Jag tycker inte så mycket om mig själv ändå.
Ta upp korten. Så sätter vi igång.
- Måste jag? - Det är klart. Jag har fantastiska kort.
- Vill du verkligen slänga det kortet? - Javisst.
Gin.
10, 20, 40, 52 och 25... 77.
Spader dubblar... 154.
Ni har två förlorade spel.
Ja, ja, Mrs. Dreyfuss.
- Hej, Baxter. - Vad vill ni?
Vad jag vill? Vänta nu.
- Ni får inte komma in! - Vad är det med dig?
Jag bokade till klockan fyra.
Ni får inte stanna. Ta er champagne och gå.
Jag vill inte bråka, men jag sa till damen att allt var ordnat.
Tänker ni gå, Mr. Kirkeby, eller måste jag kasta ut er?
Buddy-boy, varför sa du inget?
- Har du skaffat en lekkamrat? - Tänker ni gå nu?
Hör här! Vad väntar vi på? Öppna då!
Mildred!
- Vad är det för fel? - Kan vi inte ha party, alla fyra?
Nej!
Ja, jag klandrar dig inte.
Så du fick jackpott? Jag menar Kubelik-mässigt.
Var inte orolig. Jag säger inget till nån.
Lycka till, Buddy-boy.
Vem var det?
Det var bara nån som kom med en flaska champagne. Vill ni ha?
Kan ni öppna det där fönstret?
- Inga idéer nu, Miss Kubelik. - Jag vill bara ha frisk luft.
Det är bara en våning upp. Man kan på sin höjd bryta benet
Då skjuter de mig, som en häst.
Lova mig att inte göra nåt dumt!
- Vem skulle bry sig om det? - Jag.
Varför kan jag aldrig bli kär i nån trevlig en, som er?
Tja...
Det är bara så det är, oturs-mässigt.
Sov nu.
- God morgon, Mr. Sheldrake. - Miss Olsen, kom in på mitt kontor.
- Har ni haft en trevlig jul? - Underbar. Mycket tack vare er.
Ert lilla samtal med Miss Kubelik på firmafesten.
- Förlåt, Jeff. Jag drack för mycket. - Ni pratade för mycket.
- Det ska inte hända igen. - Det är alldeles rätt.
Jag ska se till att ni får en månads avgångsvederlag.
Just det, jag avskedar er, Miss Olsen.
Det gjorde du för fyra år sedan, Jeff.
Och du var grym nog att sätta mig där ute så jag fick se de nya modellerna passera.
Jag vore tacksam om ni är härifrån så snart som möjligt.
Ja, Mr. Sheldrake.
Växeln, Mr. Sheldrake här. Ge mig Mr. Baxters hemnummer, tack.
Han är på premieuträkningen.
- Hallå? - Jeff Sheldrake. Kan ni tala fritt?
Ja. Hon är i duschen.
- Bra, efter omständigheterna. - Bra.
- Är det nåt ni behöver? Pengar? - Nej tack, Mr. Sheldrake.
Jag har faktiskt pengar till er. 100 dollar.
Åh.
- Om det är nåt jag kan göra för er... - För mig? Det tror jag inte.
Men jag hade hoppats ni kunde göra nåt för henne.
Som vad då? Sätt er i min situation, Baxter.
Jag är bunden till händer och fötter.
Ni skulle åtminstone kunna tala med henne.
Låt mig lämna över luren till henne. Och ta det försiktigt.
Det är telefon till er.
- Till mig? - Ja. Mr. Sheldrake.
Jag vill inte prata med honom.
Det tycker jag ni borde.
Jag måste i alla fall rusa ner till affären. Jag har bara fryst pizza.
Jag kommer strax. Okej?
Hallå, Jeff.
- Ja, jag mår bra. - Varför gjorde du det, Fran?
Det är så barnsligt, och det löser ingenting.
Jag borde vara arg på dig, att skrämma mig så där
Men nu ska vi glömma alltihop, låtsas som om det inte har hänt. Vad säger du?
Fran?
Är du där, Fran?
Naturligtvis är jag inte här, för det där har ju inte hänt.
Jag har inte tagit några tabletter, och jag har aldrig älskat dig,
vi har inte ens träffats.
- Är det inte så du vill ha det, Jeff? - Du vet att jag inte menade så.
Bli frisk, bara. Gör som sköterskan säger. Ja, Baxter.
Vi träffas så snart jag kan. Hej då, Fran.
Hallå, Mrs. Sheldrake. Det är Miss Olsen.
Bra, tack. Jag undrade om vi skulle kunna äta lunch tillsammans.
Jag vet om det är viktigt, men jag tror ni skulle tycka det var upplysande.
Det gäller er man.
Det blir bra. Klockan ett, Longchamps, hörnet av Madison och 59:e.
Ingen fara. Jag är på väg.
Jag ringde bara ett personligt samtal.
Här är för samtalet.
Ner.
Mr. Baxter! Så bra att ni är hemma.
- Jag skulle just hämta huvudnyckeln. - Varför det?
Jag tyckte att jag kände gaslukt från er lägenhet.
Gas?
Miss Kubelik?
Miss Kubelik!
- Är allt väl? - Javisst!
- Vad är det som luktar? - Gas! Har inte ni vridit på gasen?
Jag skulle koka vatten och ta bort kaffefläckarna.
- Utan att tända gasen. - Måste man det?
I det här huset måste man det. Men vad gör ni med den där?
Jag tvättade strumporna, och tänkte tvätta era sockor också.
- Tack. - Konstigt. Jag kunde bara hitta 3½ par.
Det är visst lite stökigt här.
Det kan man säga. Vad gör tennisracketen i köket?
Tennisracketen? Jo, jag kommer ihåg. Jag lagade italiensk middag.
Jag använde den för att slå av spagettin.
- Varför inte? - Jag är ganska bra på att laga mat.
- Men urusel på att hålla ordning. - Ja, det är ni.
När jag städade i soffan hittade jag sex hårnålar, ett läppstift,
ett par lösögonfransar och en cocktailpinne från Stork Club.
Det är bara det att jag är en sån som inte kan säga nej.
- Jag menar inte till flickor. Utan... - Till såna som Mr. Sheldrake.
- Jag antar det. - Jag vet att det är så.
- Han är en utnyttjare. - Vad?
Somliga utnyttjar, andra utnyttjas.
Och de vet att de utnyttjas, och det finns inget de kan göra åt det.
Det håller jag inte med om.
Vad skulle ni vilja ha till middag?
Löksoppa och sparris på burk...
Jag borde åka hem.
- Min familj är säkert helgalna nu. - Ni kan inte åka än.
Doktorn sa att det tar 48 timmar innan det där lämnar kroppen
Hur länge tar det att få en förälskelse att lämna kroppen?
Om de bara kunde uppfinna nån sorts pump för det.
Jag vet hur det känns. Man tror världen ska gå under. Men det gör den inte.
Jag har gått igenom samma sak själv.
- Har ni? - Ja, inte precis samma.
Jag försökte med en pistol.
- För en flickas skull? - Värre. Min bästa väns fru.
Och jag var galen i henne. Jag beslöt att göra slut på det hela.
Jag gick till en pantbank och köpte en automatpistol och körde till Eden Park...
- Känner ni till Cincinnati? - Nej.
Jag parkerade bilen och laddade pistolen...
Man läser om att folk skjuter sig. Tro mig, det är inte så lätt.
Jag menar, hur gör man det? Här? Här? Här?
- Vet ni var jag slutligen sköt mig? - Var?
- Här. - I knät?
Ja. Jag satt där och försökte bestämma mig.
Då kom en polis, för jag var felparkerad.
Jag försökte gömma pistolen under sätet, och då gick skottet av.
- Så förskräckligt. - Det tog ett år innan jag kunde böja det.
Men jag kom över flickan efter tre veckor.
Hon bor fortfarande i Cincinnati. Hon har 4 barn och har gått upp 10 kilo.
Hon skickar en fruktkaka varje jul.
Hittar ni på det här för att jag ska må bättre?
Naturligtvis inte. Här är fruktkakan.
- Vill ni se knät? - Nej, tack.
Grabbarna på kontoret kan få fel idé om hur jag vet det.
Låt dem få det, då. Nu ska jag laga mat. Det blir fruktkaka till efterrätt.
Ni ska bara sitta och vila. Det räcker för idag.
Ja, syster.
- Kan jag stå till tjänst? - Jag söker Miss Kubelik.
- Jag också. Hon kom inte i morse. - Inte? Vem är ansvarig här?
Det faller under kontorsadministration. Mr. Dobisch, 21:a våningen.
Tack.
Så där kom jag med Sylvia till lägenheten, och vem tror du är i sovrummet.
- Vem? - Kubelik.
Inte? Så Buddy-boy och Kubelik har lite kuttra-sju?
Kuttra-sju? En långhelg, kan man säga. Ingen av dem kom till jobbet i morse
Olovlig frånvaro?
Vad som stör mig är att de hällde i sig min champagne...
medan Sylvia och jag gick på Guggenheim Museum.
- Mr. Dobisch? - Ja.
Jag heter Karl Matuschka. Min syster jobbar i en av hissarna. Fran Kubelik.
- Miss Kubelik? - Ni känner Fran?
Naturligtvis. Vi är många anställda, men är som en enda stor lycklig familj.
Hon bor hos oss, och min fru är orolig,
för Fran har inte varit hemma på två dagar.
Jaså?
Så hon undrar om nån här vet vad som har hänt henne.
Jag förstår.
Vad tycker du, Al? Kan vi hjälpa honom?
Varför inte? Vi är inte skyldiga Buddy-boy nånting.
Nej. Vad har Buddy-boy gjort för oss på sistone?
Vem är Buddy-boy?
- Ska vi byta om till middagen? - Nej. Det går bra så där.
- Ni är ganska bra med racketen. - Ni skulle se min backhand.
Vänta tills jag lägger upp köttbullarna.
- Ska jag tända ljusen? - Det är ett måste, elegans-mässigt.
- Ni har köpt servetter. - Jag tyckte jag kunde kosta på mig det.
Förr levde jag lite som Robinson Kruse.
Skeppsbruten bland 8 miljoner människor.
Och sen en dag såg jag fotspår i sanden,
och där var ni.
Det är nåt så fint, en middag för två.
- Brukar ni äta ensam? - Nej. Ibland med Ed Sullivan.
Eller ibland med Dinah Shore eller Perry Como.
Härom kvällen var det Mae West. Fast hon var mycket yngre då. Skål.
- Skål. - Gissa vad vi ska göra efter maten?
- Diska. - Jag menar efter det.
- Vad då? - Ni behöver inte om ni inte vill.
- Jaså, inte? - Vi ska spela färdigt kortspelet.
Så ni måste hålla huvudet klart.
För jag vill inte vinna för lätt, som igår, i sängen.
- Baxter? - Ja.
Vad är det med dig, Fran? Har du glömt var du bor?
- Min svåger, Karl Matuschka. - Goddag, Mr Matusch...
- Klä på dig. Jag har taxin utanför. - Vänta. Jag vet vad du tror, men...
Jag lägger mig inte i vad du gör. Du är över 21.
- Men din syster tror du är en fin flicka. - Vi skulle ju bara äta.
Var vi inte i damsällskap, skulle jag slå ner er.
Okej, Karl. Jag klär på mig.
Får jag bjuda på en martini?
Eller lite spagetti med köttfärssås som jag har lagat själv?
Er svägerska är verkligen fantastisk.
Det måste vara jättejobbigt att köra taxi i New York i den hårda trafiken.
Hej, Baxter. Hur mår patienten?
Jag mår bra, doktorn.
Inte ni. Miss Kubelik.
- Vad är det för fel med Miss Kubelik? - Här är Mr Matuschka. Han har... taxi.
- Har Fran varit sjuk? - Nej. Bara en liten olycka.
- Vad menar han, en olycka? - Ja... det är ju sånt som händer.
Vad då? Vad är ni för slags doktor?
Inte en sån doktor. Han gav henne en spruta och magpumpade henne.
- Varför det? - Jag tog sömnpiller. Men jag mår bra nu.
- Varför tog du sömntabletter? - För min skull.
Er?
Vem annars?
Lämna honom ifred!
Din idiot. Din dumma idiot.
- Kom nu, Fran. - Adjö, Mr. Baxter.
Adjö, doktorn.
Jag måste säga, att det har ni förtjänat.
Nu får ni en riktig blåtira i morgon.
Jag ska hämta min väska.
Bry er inte om det, doktorn.
Det gör inte ont alls.
Mr. Sheldrakes kontor? Det är CC Baxter.
Var snäll och säg att jag vill komma upp. Det är viktigt.
Kan ni ringa upp senare?
Mr. Sheldrake, jag har goda nyheter.
Alla era bekymmer är över.
Jag befriar er från Miss Kubelik.
Saken är den att jag älskar henne.
Jag tänkte ni skulle få veta det först.
Ni vill ändå inte ha henne, men det vill jag.
Och det kanske låter förmätet, men hon behöver en sån som mig.
Så jag tror det skulle vara bäst för alla.
Lösnings-mässigt.
Ja?
Jag kommer meddetsamma.
Mr. Sheldrake, jag har goda nyheter.
Alla era bekymmer är över.
19.
- Hej, Buddy-boy. Vad har du råkat ut för? - Kom du in i en svängdörr?
- Eller en taxibil? - Du fick stryk, ser jag.
Ja. Han är groggy. Pratar för sig själv.
27.
De två dygnen hon var i lägenheten...
fick mig att inse hur ensam jag hade varit.
Men tack vare er har jag bra ekonomi så att vi kan gifta oss.
Om jag kan lägga sakerna tillrätta med hennes familj.
God morgon, CC Baxter.
- Mr. Baxter är här. - Skicka in honom.
Mr. Sheldrake, jag har goda nyheter.
Och jag har goda nyheter till er, Baxter.
- Alla era bekymmer är över. - Jaså?
Jag vet hur orolig ni var över Miss Kubelik. Ni kan sluta oroa er.
Jag befriar er från henne.
- Ni befriar mig från henne? - Just det.
Jag har flyttat hemifrån.
Jag ska bo i stan, på Athletic Club.
- Ni har lämnat er fru. - Jag avskedade min sekreterare.
Min sekreterare kontaktade min fru, som avskedade mig. Som ett slag i ansiktet!
Ja.
Nå, vad har ni för nyheter, Baxter?
Det gäller Miss Kubelik. Hon kände sig mycket bättre, så hon åkte hem.
Utmärkt. Tro inte jag har glömt vad ni har gjort för mig.
Den här vägen, Baxter.
Sitt ner. Känn efter hur det känns.
- Tycker ni om det? Det är ert. - Mitt?
Min assistent har flyttat till Denver- filialen, så ni får ta hans plats.
Vad är det för fel? Ni verkar inte överlycklig.
Ja, det är bara det, att det har hänt så mycket, och så fort.
Jag är mycket glad. Särskilt för Miss Kubeliks skull.
Jag tror hon är den sorts flicka som bör vara gift... med någon.
Visst. Men först måste vi komma överens om ekonomin. Sen tar det sex veckor.
Tills dess tänker jag njuta av ungkarlslivet ett tag.
Baxter, nu kan ni äta lunch i chefsmatsalen.
Det är en av fördelarna med jobbet.
Ni får också ett representationskonto, och ni får använda chefstoaletten...
Vad har ni råkat ut för, Baxter?
Jag fick också ett slag i ansiktet.
DIREKTÖRSASSISTENT
God afton, Mr Baxter.
Åh.
Miss Kubelik. Hur känns det nu?
- Bra. Hur är det med ögat? - Bara bra.
- Hur är det i lägenheten, då? - Ingenting har ändrats.
- Vi spelade aldrig färdigt kortspelet. - Jag vet.
Jag antar att ni har hört om Mr. Sheldrake.
Att han lämnade sin fru? Ja. Jag är glad för er skull.
- Jag trodde det aldrig. - Det sa jag hela tiden.
- Ni hade fel om Mr. Sheldrake. - Jag hade väl det.
Och om mig också.
Det som ni sa om att utnyttja och utnyttjas.
Mr. Sheldrake utnyttjade inte mig. Jag utnyttjade honom.
För en månad sedan satt jag vid bord 861 på 19:e våningen. Nu är jag på 27:e.
Kontor med träpanel, tre fönster.
Då har det blivit bra, då. Vi har fått vad vi ville båda två.
Ja. Vill ni gå med mig till tunnelbanan?
Nej, tack. Jag ska faktiskt gå ut med en riktig kalaspingla i kväll.
- Ska ni inte träffa Mr. Sheldrake? - Nej. Ni vet hur folk pratar.
Jag vill inte att vi ska träffas förrän allt är färdigt, skilsmässo-mässigt.
Det var mycket klokt.
- God natt, Mr. Baxter. - God natt.
- Baxter, kan ni komma ett ögonblick? - Ja, Mr. Sheldrake.
- Var så god. - Tack.
Här är lite statistik. 37% av kvinnorna slutar för att gifta sig och 22%...
Ni arbetar för hårt. Det är nyårsafton. Koppla av!
- Ja, sir. - Jag antar att ni ska fira i kväll.
- Visst. - Jag ska gå ut med Miss Kubelik.
- Jag har övertalat henne. - Jaha.
Det är bara det att jag bor på Athletic, och man får inte ta med kvinnor, så...
Om det går bra?
- Vilket då? - Att ge mig nyckeln till lägenheten?
När vi hade det där lilla skrämskottet med Miss Kubelik...
- ...kastade jag ut nyckeln från tåget. - Det var listigt.
Så nu måste jag låna er nyckel.
- Jag är ledsen, Mr. Sheldrake. - Vad menar ni, ledsen?
Ni får inte ta med flickor till min lägenhet.
- Men det är ju bara Miss Kubelik. - Särskilt inte Miss Kubelik.
- Ursäkta? - Ingen nyckel.
Baxter, jag valde er till mitt lag för att jag trodde ni var en intelligent ung man.
Inser ni vad ni gör? Inte mot mig, utan mot er själv?
Vanligtvis tar det åratal innan avancemang till 27:e våningen.
Men det tar bara 30 sekunder innan man är ute på gatan igen.
- Fattar ni? - Jag fattar.
Så hur blir det nu, då?
- Nu är ni intelligent igen. - Tack, sir.
- Baxter, det är fel nyckel. - Nej, det är det inte.
Men det här är nyckeln till chefstoaletten.
Just det. Jag behöver den inte, för jag är trött på att vara chef.
- Vad har det tagit åt er? - Jag följer bara läkarens råd.
Jag har bestämt mig för att bli Mensch. Vet ni vad det är? En människa.
- Vänta ett tag nu, Baxter. - Det gamla positivet fungerar inte.
Adjö, Mr. Sheldrake.
- Vi har fest, och vi fick slut på is. - Visst, doktorn.
Varför sitter ni ensam på nyårsafton?
Ja, jag har saker att göra.
- Vad nu då? Packar ni? - Ja. Jag flyttar ut.
Vart ska ni flytta?
Jag vet inte. Det enda jag vet är att jag måste härifrån.
Jag kommer att sakna er, Baxter.
Mig? Ingen fara, kroppen går till universitetet. Jag ska skriva testamente.
- Vill ni ha lite champagne? - Sprit behöver vi inte.
Men, ni kan väl komma in till oss?
Vi har två hjärnkirurger, en öron-näsa- hals och tre sjuksköterskor från Bellevue.
Nej, tack. Jag känner inte för det.
Om vi inte ses igen, hur mycket är jag skyldig för att ni tog han om flickan?
Glöm det. Jag gjorde det inte som läkare. Jag gjorde det som granne.
Förresten, vad hände med henne?
Ni vet, jag och flickor. Lätt fånget, fort förgånget.
- Adjö, doktorn. - Gott nytt år.
Förlåt att det tog tid på telefon. Det är ordnat.
- Vilket då? - En hyrbil. Den är här klockan ett.
- Vi ska köra till Atlantic City. - Atlantic City?
Ja, det är långt, men det är omöjligt att få ett hotellrum i stan på nyårsafton.
Ring ut det gamla och in det nya.
Ring-a-ding-ding.
Jag hade inte planerat det så här. Det är Baxters fel.
Baxters?
Han ville inte ge mig nyckeln till lägenheten.
- Ville han inte? - Nej. Han bara gick. Sa upp sig.
Kastade det fina välbetalda jobbet rakt i ansiktet på mig.
- Att han bara vågade. - Ja. Efter allt jag har gjort för honom.
Han sa att jag inte fick ta dit några flickor, särskilt inte Miss Kubelik.
Vad har han emot dig, egentligen?
Jag vet inte. Det är bara så det är, oturs-mässigt.
Vad pratar du om?
Det skulle jag kunna skriva en roman om, men jag kan ju inte stava.
Gott nytt år, Fran.
Fran?
Var är du, Fran?
Mr. Baxter!
Mr. Baxter! Mr. Baxter!
Åh!
- Hur känner ni er? - Bara bra.
Säkert? Hur är det med knät?
Jag mår bra, hela jag.
- Får jag komma in? - Ja visst.
Jag hämtar ett glas till.
- Vart ska ni flytta? - Vem vet?
Till ett annat kvarter, en annan stad, ett annat jobb.
Jag har bara mig själv.
Konstigt. Jag också.
Var gjorde ni av kortleken?
Här inne.
Och Mr. Sheldrake?
Jag ska skicka honom en fruktkaka varje jul.
Kupera.
Jag älskar er, Miss Kubelik.
Tre.
Dam.
Hörde ni vad jag sa, Miss Kubelik? Jag helt enkelt avgudar er.
Tyst nu och börja dela.